Gertrude Scharff Goldhaber
Gertrude Scharff Goldhaber (Mannheim, 14 de juliol de 1911 - Patchogue, Nova York, 2 de febrer de 1998)[1][2] fou una física nuclear estatunidenca d'origen jueu alemany. Va doctorar-se a la Universitat de Múnic i, encara que la seva família va patir les consequencies de l'Holocaust, Gertrude va poder fugir a Londres i més tard als Estats Units. La seva recerca durant Segona Guerra Mundial va ser classificada i la informació no es va poder publicar fins al 1946. Ella i el seu marit, Maurice Goldhaber, van passar la major part de les seves carreres de postguerra en el Brookhaven National Laboratory (Laboratori Nacional de Brookhaven).
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 14 novembre 1911 ![]() Mannheim (Alemanya) ![]() |
Mort | 4 febrer 1998 ![]() Nova York (EUA) ![]() |
Grup ètnic | Jueus ![]() |
Formació | Universitat de Múnic - Philosophiæ doctor (–1935) ![]() |
Director de tesi | Walther Gerlach ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Física i física nuclear ![]() |
Lloc de treball | Múnic ![]() |
Ocupació | física, física nuclear ![]() |
Ocupador | Universitat d'Illinois a Urbana-Champaign (–1950) Brookhaven National Laboratory (1950–) ![]() |
Membre de | |
Família | |
Cònjuge | Maurice Goldhaber (1939–) ![]() |
Premis |
Biografia
modificaGertrude Scharff va néixer a Mannheim, Alemanya, el 14 de juliol de 1911.[1] Va assistir a l'escola pública, on va desenvolupar l'interès per la ciència. Els seus pares van donar-li suport, fet inusual en l'època, probablement perquè el seu pare havia volgut ser químic abans de veure's obligat a mantenir la seva família després de la mort del seu pare. La infància de Gertrude va estar plena d'entrebancs. Durant la Primera Guerra Mundial, va haver de menjar el pa fet parcialment de serradures, i la seva família va patir la hiperinflació de la Alemanya de la postguerra, tot i que no va impedir-li assistir a la Universitat de Múnic.[3]
A la universitat, Gertrude ràpidament va desenvolupar un interès per la física.[3] Encara que la seva família havia recolzat el seu interès en la ciència quan era una nena, el seu pare la va animar a estudiar dret.[3] En defensa de la seva decisió d'estudiar física, li va dir al seu pare: «No m'interessen les lleis. Vull entendre del que està fet el món.».[2][3] Com era habitual per als estudiants a l'època, Gertrude va estudiar diversos semestres a altres universitats com la Universitat de Friburg, la Universitat de Zúric i la Universitat de Berlín, on coneixeria al seu futur marit.[3] De tornada a Múnic, va entrar com a adjunta de Walter Gerlach per realitzar la investigació per a la seva tesi[3] sobre els efectes de l'estrès en la magnetització.[4] Es va graduar el 1935 i va publicar la seva tesi el 1936.[4]
Amb l'arribada al poder del partit nazi el 1933, Gertrude es va enfrontar a dificultats cada vegada més grans a Alemanya pel seu origen jueu.[3] En aquesta època, el seu pare va ser detingut i empresonat i, encara que ell i la seva dona van poder fugir a Suïssa després del seu alliberament, acabarien tornant a Alemanya i van morir a l'Holocaust.[3] Gertrude va romandre a Alemanya fins a acabar el seu doctorat el 1935, i després va fugir a Londres.[5][3] Encara que els pares de Gertrude no van escapar dels nazis, la seva germana Liselotte si ho va aconseguir.[5]
Durant els sis primers mesos de la seva estada a Londres, Gertrude va viure dels diners que va obtenir de la venda de la seva càmera Leica, així com dels diners obtinguts de la traducció de textos de l'alemany a l'anglès.[5] Es va adonar que tenir un doctorat era un desavantatge i que tenien més possibilitats els estudiants refugiats que els científics.[5] Va escriure a altres 35 científics refugiats a la recerca de treball però sempre es trobava que ja hi havia massa científics refugiats treballant al lloc;[4][6] només Maurici Goldhaber va respondre oferint-li esperances de trobar feina a Cambridge.[6] Va aconseguir trobar feina al laboratori de George Paget Thomson en el seu programa de difracció d'electrons.[6] Encara que hi havia un lloc de treball post-doctoral amb Thomson, Gertrude es va adonar que no pensaven en ella com a candidata, de manera que va buscar una altra feina.[5]
El 1939 es va casar amb Maurice Goldhaber[5][7] i a continuació es van traslladar a Urbana, per unir-se a la Universitat d'Illinois.[5] L'estat d'Illinois tenia lleis estrictes contra el nepotisme, així doncs Gertrude no va poder ser contractada per la universitat, ja que el seu marit ja ocupava un lloc de feina.[5] Tot i això, Gertrude va treballar com a assistent no remunerada de Maurice sense dret a despatx o espai de laboratori.[5] Com el laboratori de Maurice només estava equipat per a la investigació en física nuclear, Gertrude va haver de dedicar-se també a aquesta branca de la física.[5] Durant aquest temps Gertrude i Maurice van tenir dos fills: Alfred i Michael.[5][7]
Gertrude va estudiar les seccions eficaces de les reaccions neutró-protó i neutró-nucli el 1941, i l'emissió de radiació gamma i l'absorció pels nuclis el 1942. En aquesta època va observar que la fissió nuclear espontània estava acompanyada per l'alliberament de neutrons, cosa que ja havia estat teoritzada abans però mai s'havia demostrat. El seu treball amb la fissió nuclear espontània va ser qualificat com a informació classificada durant la Segona Guerra Mundial i només va poder ser publicada després de la guerra, el 1946.[6]
Gertrude i Maurici Goldhaber es van traslladar des d'Illinois a Long Island, on van esdevenir personal del Brookhaven National Laboratory.[5][4] Al laboratori, Gertrude va iniciar una sèrie de conferències mensuals conegudes com les Brookhaven Lecture Series, que encara continuaven el juny de 2009.[4][8]
Honors i llegat
modifica- 1947 — Escollida membre de l'American Physical Society[4]
- 1972 — Escollida membre de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units[4]
- 1982 — Long Island Achiever’s Award in Science[4]
- 1984 — Phi Beta Kappa visiting scholar.[4]
- 1990 — Premi científica destacada de l'Association for Women Scientists.[4]
- 2001 — El Brookhaven National Laboratory va crear les beques Gertrude i Maurice Goldhaber en el seu honor.[9]
Referències
modifica- ↑ 1,0 1,1 Bond and Henley 1999, p. 3
- ↑ 2,0 2,1 Saxon 1998
- ↑ 3,0 3,1 3,2 3,3 3,4 3,5 3,6 3,7 3,8 Bond and Henley 1999, p. 4
- ↑ 4,00 4,01 4,02 4,03 4,04 4,05 4,06 4,07 4,08 4,09 Bond and Henley 1999, p. 6
- ↑ 5,00 5,01 5,02 5,03 5,04 5,05 5,06 5,07 5,08 5,09 5,10 5,11 Bond and Henley 1999, p. 5
- ↑ 6,0 6,1 6,2 6,3 Bond and Henley 1999, p. 7
- ↑ 7,0 7,1 Goldhaber 2001
- ↑ Brookhaven Lecture Series
- ↑ «Goldhaber Distinguished Fellowships». Arxivat de l'original el 2014-05-02. [Consulta: 19 gener 2018].
Bibliografia
modifica- Bond, Peter D.; Henley, Ernest. Gertrude Scharff Goldhaber 1911-1998: A Biographical Memoir. 77. Washington, D.C.: The National Academy Press, 1999.
- «Brookhaven Lecture Series». Brookhaven National Laboratory, 02-07-2008. Arxivat de l'original el 2005-02-17. [Consulta: 1r juliol 2009].
- Goldhaber, Maurice. «Gertrude Scharff Goldhaber», 2001. [Consulta: 5 març 2009].
- Saxon, Wolfgang «Gertrude Scharff Goldhaber, 86, Crucial Scientist in Nuclear Fission». The New York Times, 06-02-1998, p. D18 [Consulta: 5 març 2009].